|
|
Mesinädalad veetsime Sri Lankas
![line](/estraveller/oct_dec2002/images/hrule.GIF)
Age Luha
Et
ausalt kõik ära rääkida, tuleks alustada sellest, et me abiellusime. Kuu
aega hiljem olime lõpuks leidnud oma pingelises graafikus 10 päeva mesinädalate
veetmiseks ning peale pikka väsitavat perioodi, kuhu kuulusid nii pulmade
korraldamine, töö kui ka treeningud, vajasime vaid rahu, päikest ja vett.
Sri Lanka sobib puhkuseks ideaalselt
Sri Lanka kui India ookeanis asuv pärl tundus selleks just sobiv olevat.
Pealegi pidi saarel olema juhuks, kui puhkus peaks ära “väsitama”, meile
piisavalt pakkuda nii eksootilist loodust kui erinevaid vaatamisväärsusi.
Nagu näiteks kaheksandaks maailmaimeks kutsutud “ Lion Rock”.
Teinud ära oma kodutöö, leidsime end ühel aprillikuu hommikul käsikäes
Sri Lanka lennujaamas, ümbritsetuna automaaturitest, kohalikest pakikandjatest
ja reisikorraldajatest. Tänu meile vastu tulnud reisikorraldajale kadusid
ka meie kotid kui nõiaväel – ja mitte päris vabatahtlikult – ühe pakikandja
kätte. Kui olime need raha eest tagasi lunastanud, võis meie reis hotelli
poole alata. Juba esimesed meetrid Tseiloni pinnal rabasid meid meeldivalt.
Maa, millele me olime astunud, hingas oma rütmi ja ajastu järgi, milleks
ei olnud meie 21. sajand. Olime sattunud ajas tagasi ning päris mitu sammu
oma juurte poole. Inimesed ja maa, inimesed ja meri – omas elemendis.
Teenindus
on esmaklassiline
Meie hotell, mis asus saare lääneosas ookeani kaldal ja mis oli ümbritsetud
laguunidest, oli ainuke tsiviliseeritud maailma element selles kalurikülas.
All inclusiv hotellikompleks, milles enamik külastajaid kohalik või India
pööbel, meenutas esimesest silmapilgust õhkkonda filmist “Minu Aafrika”.
Paremat teenindust, abivalmidust, hoolitsust ja naeratusi polnud me varem
kohanud ka nooblimates viietärni hotellides. Nähes aga samasugust käitumist
kogu oma reisi vältel tervel saarel, jõudsime järeldusele, et selline
käitumine peab tulenema kultuurist ja usust. Nimelt on Sri Lanka budistlik
maa (69% elanikest). See aga on meie meelest kõige inimsõbralikum usk,
mis esmapilgul ei seo inimest rängalt enda külge, on vabam kui teised
usud ja mis kõige tähtsam - ei ole verine. Paar kuud enne meie saabumist
Sri Lankasse olid tamili “tiigrid” aga saatnud pühasse Kuldse Hamba Templisse
veoautotäie lõhkeainet, et see õhku lasta…
Budismi põhialus on: kõigil, kellele on kingitud elu, on õigus ka elada.
Nii inimesel, loomal kui putukal. See väljendub ka tänavapildis, kus teedel
jalutavad vabalt nii koerad ja kassid kui lehmad ja kitsed, harvem ka
elevandid. Lisaks budismile on maal esindatud hinduism (15 %), kristlus
(8%) ja islam (7%). Saarel, mille pikkuseks on 432 km ja laiuseks 224
km, elab üldse kokku 19 miljonit inimest, kellest 74 % on singalid, 18
% tamilid ja ülejäänud muud rahvused.
Taksojuhil
eestikeelne soovituskiri
Nanayakkara Warnakula Patabendig Sumudu Sanjeewa Perera ehk lihtsalt
Sumudu (eesti keeles “pehme”) on kohalik tuk-tuk’i mees, kellega võivad
julgelt minna sisemaale reisile need inimesed, kes ei rahuldu tavapärase
hotelli poolt pakutava ekskursiooniga. Kui olime temaga tutvunud hotelli
rannal ja kokku leppinud kolmepäevase ekskursiooni mööda saart, tõi ta
enda aususe ja headuse veenmiseks meile soovituskirjad, millest esimene
oli … eesti keeles ja üllatusena veel meie tuttavate poolt kirja pandud.
Olime leidnud endale teejuhi ja hea tuttava.
Kogu Sri Lanka on tervikuna üks suur vaatamisväärsus. Kolmepäevasel ringreisil,
mille Sumuduga tegime, sõitsime läbi umbes 1000 kilomeetrit.
Sigiriya: võitmatu kindlus
Esimesel päeval alustasime oma ringreisi Sigiriya kindlusest, millel
inglise keeles on nimeks ”Lion Rock”. Legendi järgi on kindlus ehitatud
isehakanud kuninga poolt kõrgele kalju otsa (200 meetrit siledat pinda)
pärast seda kui ta oma vennaga tülli pööras. Kindlus aga jäigi vallutamata,
kuna sel ajal kui vend Indias armeed kogus, et kuningas kukutada, valis
viimane ise vabatahtlikult oma surma. Muidugi on legende erinevaid, kuid
asjad legendidega on väärtus omaette. Praeguseks on pea püstloodis seintega
kaljusse raiutud astmed ja ka käsipuud paika pandud, kuid ülesronimine
30- kraadises kuumuses on ikkagi kangelastegu (umbes 1000 trepiastet).
Kindlusest endast enam palju järel ei ole, kuid imekspandavalt hästi on
säilinud muinasaegne niisutus- ja veesüsteem, mis on nii targalt tehtud,
et toimib praegugi.
Vaatamist
väärivat leidub rohkesti
Ühest kohast teise liikudes nägime lopsakat loodust, härjarakenditega
kündvaid põllumehi, ülimat vaesust ja tihtipeale mitte ühtegi turisti.
Nagu budismimaal ikka, on Sri Lankas ka palju haruldasi templeid, näiteks
Kuldne Tempel maailma ühe suurima Buddha kujuga. Templite nagu hotellidegi
juures liigub palju ülbeid ahve, kes varitsevad hooletut turisti, et näiteks
kilekott endale kahmata. Templitesse ja kloostritesse lubatakse üldiselt
vabalt sisse, kuid täitma peaks kohalikke kombeid ja reegleid – kloostri
territooriumil liigutakse ainult paljajalu, põlved ja õlad kaetud. Turistide
tarvis on seal isegi pikkade pükste laenutus. Samuti kehtivad pildistamise
suhtes mõned piirangud.
Hammas kuldse kirstu sees
Üks omapärasemaid on Buddha Hamba Tempel Kandys, Tseiloni ühes mitmetest
ajaloolistest pealinnadest, kus hoitakse püha reliikviat - hammast. Legendi
järgi see püha mees, kes panigi aluse budismile, põletati pärast surma
ning säilis üks hammas. Seda nüüd templis hoitaksegi seitsme kuldse kirstu
sees, neist välimine suurusega meeter korda meeter. Igal õhtul uurivad
mungad tähtede seisu ja otsustavad, kas järgmisel päeval hambakirstu rahvale
näidata või mitte. Ega kirstule ligi ei pääsegi, seda pühadust näeb vaid
vaateaugu kaudu. Kord aastas suurte pühade ajal tõstetakse kirst püha
elevandi Radzha selga ja nii saab rahvas seda väljaspool templit näha.
Muide, selle elevandi ainus töö ongi kord aastas kirstu rongkäigus kanda
ja kui ta ükskord sureb, saab ka asemiku nimeks Radzha.
Samas on räägitud, et ka Hiinas pidi üks Buddha hammas alles olema....
Liikluses valitseb tõeline kaos
Asulad, mis tavaliselt koosnevad ühest peatänavast ja seda mõlemal
pool teed palistavast kokkusurutud majadereast, on nii räpased kui puhtad.
Siinsamas märkad hoolivust oma eluaseme suhtes ja mõned meetrid kaugemal
prügihunnikuid. Inimesed aga on eranditult väga puhtalt riides, eriti
rabavalt mõjuvad lapsed oma lumivalges koolivormis.
Liiklus on ... huvitav. Turistidel on võimalik ka autot laenata, aga
samas seda ei soovitata. Liiga pingeline oleks sõita loomade, inimeste
ja liikurite vahel põigeldes ning teiste juhtidega suhelda kohalikku keelt
ja signaale tundmata. Vasakpoolne liiklus tekitab samuti hämmingut, samuti
liiklusmärkide, jalakäijate radade ja teiste meile harjumuseks saanud
piirangute puudumine. Maksab vaid suurema ja tugevama õigus: kui buss
tuleb, siis väiksem hoidku eest ära.
Teed on suhteliselt korralikud, asfalteeritud ja aukudeta, kuid kitsad.
Lausa võimatult kitsad, kuid seda kitsust mahendab juhtide omavaheliste
signaalide keel. Saime selgeks, et juhid suhtlevad auto signaali abil,
millega öeldakse kõik vajalik. Liikluses valitseb kaos, kuid avariid praktiliselt
puuduvad, kuna inimesed oskavad hoida nii end kui loomi.
Pesime
puhtaks elevandi
Sõit üle mägede (kõrgeim tipp 2524 m) mööda lõpututest maailmakuulsatest
tseiloni tee istandustest võimaldas nautida hingematvalt ilusat metsikut
loodust. Värskendasime end ühes paljudest koskedest, einestasime selle
kaldal asuvas restoranis ja otsisime silmadega metsikuid elevante, keda
pidavat veel elama metsades umbes 3000 isendi ringis.
Elevantidega tegime aga lähemalt tutvust elevantide lastekodus, kus praegusel
hetkel elab 46 looma ning kelle suplemist on igal hommikul võimalik jälgida
selleks ettenähtud kohas Kandy lähedal. Külastasime ka elevantide muuseumi,
pesime ühe elevandi ära enne temaga sõitma minekut – valida võib kohapealse
jalutuskäigu või pikema dzhunglireisi vahel – ning lõpuks söötsime seda
tublit looma meie teeninduse eest.
Loodusehuvilistena
tegime ka reisi Yala rahvusparki, mis valmistas meile omamoodi pettumuse.
Olles varem viibinud safaril, olid ootused kõrged, kuid paraku on kogu
saar suhteliselt liigivaene. Ei lõvisid, kaelkirjakuid, sebrasid ega muid
põnevaid loomi. Erinevaid rohusööjaid, metsikuid koeri, linde, sisalikke
ja krokodille küll nägime, kuid neid võib kohata ka niisama ringi sõites.
Krokodille pidi olema jõgedes rohkesti ja kohalikud ise väitsid, et nad
on ohutud. Meie igatahes jõkke ujuma ei läinud.
Sukelduda saab lõunarannikul
Sukeldumiseks sobib rohkem Sri Lanka lõunarannik ja seda me seal ka
tegime. Veealune maailm paelub alati, nii heas kui halvas mõttes. Sattusime
merikuradile, kes oli kohtumisest meiega pisut pahur, söötsime imeilusaid
sõbralikke kalu ja kolasime ringi surnud koralliväljade vahel, millest
jäi sisse nukker alatoon. Põhjuseks mitmed tegurid, reostatus, vee soojenemine,
kalade vähesus ja muu – jääb vaid üle ”imetleda” inimest, kellele on antud
nii luua kui hävitada.
Kolmandal päeval meie elukoha poole tagasi suundudes läbisime ka Sri
Lanka pealinna Colombo. Pealinn nagu pealinn ikka. Arenev, laienev, ahvatlev
oma säras ja hiilguses. Jahmatav oli vaid silmata lõbustusasutusi, millel
suured kirjad ”Vaid välismaalastele” ehk teisisõnu ”Ainult valgetele”.
Millises ajastus me viibisime?
Laadisime end täis päikest
Ja juba olimegi tagasi oma hotellikompleksis Marawilas, mis koosnes
bangalo tüüpi majakestest, igaühel oma terrass ja oma sisalikud. Väsinult
aga õnnelikult laadisime oma päikesepatareid ülejäänutel päevadel täis
päikest, troopiliselt sooja ja niisket (30 kraadi) õhku, kraadi või paar
soojemat ookeani. Hommikuti tõusime koos päikesega, aitasime kalameestel
paate randa tuua, hullasime lainetes, ajasime taga krabisid ja otsisime
(ostsime) merekarpe. Päeval, kui varjud puudusid, lesisime uniselt rannas
varjude all koos kaluriküla koertega või basseini ääres tukkudes ja lugedes.
Õhtud mängisime hotelli baaris malet, mekkisime kohalikke jooke, millest
huvitamaks on Arrack (palmiõlist valmistatud viski), ning vestlesime Sumuduga
mõnusalt Sri Lanka elust-olust.
Mitte ühtki vihast nägu
Kohalikud valdavad üldiselt inglise keelt, mis koolis õpitud, ning üritavad
igal võimalikul juhul seda ka praktiseerida. Kogu reisi vältel ei õnnestunud
meil näha ühtegi närvilist, pahurat või vihast nägu, kurja pilku ega kuulda
isegi kõvemat häält. Pealegi pole ju palju aega möödas inglise koloniaalajastust,
mil valgete inimeste nägemine tähendas kuulu järgi kohalikele õnne. Võta
nüüd kinni, kas sõbralikkus, millega võõrad inimesed sind pidevalt tervitavad,
ja soov sinu kätt suruda, mis peaks ülim au olema, pärineb sellest ajast
või soosib heatahtlikkust usk. Ka lahkumisel lennujaamas, läbides tamili
”tiigrite” tõttu viis turvakontrolli, kohtasime vaid sõbralikke töötajaid.
Igatahes tagasi Eestisse saabusime kohtlaselt kõigile naeratades ja ei
saanudki aru, kas tulenes meie meeleolu saare ilust, kogu aeg naeratavatest
inimestest või taasarmumisest.
Aubovan elik Pikka Iga nagu öeldakse singali keeles hüvasti jättes sellel
imepärasel saarel, kuhu sind taas tagasi oodatakse.
Sri Lankas käis mesinädalaid veetmas Age Luha, Stevela Duty Free AS
juhatuse esimees.
|