|
|
Veneetsia romantilised kanalid
![line](/estraveller/oct_dec2002/images/hrule.GIF)
Anna Gerretz-De Muynck
Galambettista
Tiepolo maalil on Veneetsiat kujutatud lopsaka blondi kaunitarina, kes
rahulolevalt naeratades linna sümbolile, Püha Markuse lõvile toetudes
ainsa käeliigutusega Neptuni poolt pakutud kulla heaks kiidab.
Veneetsias pole kunagi sõditud
Just see maal iseloomustab kõige paremini vabariiki, mis 11. sajandit
valitses kogu Vahemere kaubandust – rikas, ilus, oma aja kohta küllalt
demokraatlik, aga valitsemishimuline. Veneetsia pikale õitsengule sai
saatuslikuks Konstantinoopoli langemine, kui tähtsaimaks kaubateeks muutus
Atlandi ookean. Kuigi rikkus ja võim libisesid tasapisi käest, on mudastele
saartele rajatud linn ise endiselt kaunis. Veneetsias endas pole kunagi
sõditud, isegi maailmasõdadest jäi ta puutumata ning kui kogu Euroopa
oma keskaegseid linnu moderniseeris, oli Veneetsia igasugusteks ümberkorraldusteks
lihtsalt liiga vaene. Üksnes Napoleon suutis üht-teist linna varakambritest
minema tassida. Tänapäeval on Veneetsia üks Euroopa omapärasemaid vanalinnu,
kus säilinud mitte üksnes linna struktuur ja kõik silmaga nähtav, vaid
ka mingi eriline aura, mis iga külastaja jäägitult endasse haarab.
Püha
Markuse väljak: turistide lemmik
Püha Markuse väljak on linna ajalooline keskus ja turistide lemmik. Just
siin asuvad kõige kuulsamad vaatamisväärsused: Püha Markuse Basiilika
9. sajandist, raamatukogu, kuldtorn ja loomulikult Doodzhide palee. Pärast
ekslemist kitsukestel tänavatel, mis tihti lõpevad paari trepiastmega
sogases kanalivees või lihtsalt kivimüüriga, on suurele väljakule jõudmine
justkui vabanemine. See tunne võib aga osutuda petlikuks, sest ootamatu
vihmasadu ja tõusuvesi muudavad väljaku kiiresti läbipääsmatuks, nii et
end kohvikusse või muuseumisse unustanud turist võib tundideks vangi jääda.
Ajutiseks vangistuseks sobib Püha Markuse väljak suurepäraselt – tuhanded
turistid ja tuvid, vähemalt 5 orkestrit, kes vahetpidamata mängivad ning
häbematult macho ja seksika välimusega gondoljeerid uhke Doodžide palee
taustal on suurepärane vabaõhuteater.
Veneetsias on tore ära eksida
Arvan et iga turist on vähemalt korra Veneetsia tänavatelabürinti ära
eksinud. Selleks pakub 100 kanali, 400 silla ja arvukate tupiktänavatega
118le saarele ehitatud linn arvukalt võimalusi. Kaardist pole eriti abi,
sest paljude tänavate nimesid pole seal kirjas. Linn on jaotatud kuude
ossa, kus kõik majad järjestiku nummerdatud. Leida üles hotell aadressil
San Marco 4520 võib kohalike abita osutuda ülejõukäivaks, sest sellist
tänavat pole olemas ja majade nummerdamise loogikast on võõral võimatu
aru saada. Samas on Veneetsias äärmiselt tore ära eksida, sest nii võib
sattuda mõnele vaiksele kõrvaltänavale, kus saab hetkeks üksi olla, eemal
arvukatest turistidest ja suveniiripoodidest.
Kellele laulab gondoljeer?
Suvel on Veneetsia küll kaunis ja värvikas, aga lootusetult ülerahvastatud.
Veetsin aastaid tagasi Veneetsias kolm vihmast kevadpäeva ja pean ütlema,
et mulle meeldis rohkem, oli kuidagi romantilisem. Ma ei tea, kas sellepärast,
et inimtühjadel tänavatel tundus, justkui laulaks gondoljeerid oma kurbi
laulukesi üksnes mulle, või oli see pigem suurepärase grappa mõju, mida
me meditsiinilistel eesmärkidel ohtralt manustasime. Kui Veneetsias sajab,
siis on ka kõik tõesti märg ning rõske, isegi linad hotellis. Sellisel
juhul on parim end soojendada arvukates baarides, mis on justkui läbikäiguhoovid.
Astud uksest sisse, võtad leti ääres püsti seistes klaasikese, maitsvad
suupisted on ka käeulatuses ja kuuluvad mõnelpool hinna sisse, ning siis
teisest uksest välja juba järgmisele
tänavale või otse gondlisse.
Itaalia köök on suurepärane
Suvel on muidugi meeldivam istuda vabaõhuterrassil. Kõige kuulsamad kohvikud
aja ja raha raiskamiseks on loomulikult San Marco väljakul, kuid hinnad
on siin tõesti mõttetult pöörased. Terrassid kitsukestel tänavatel tundusid
aga kuidagi liiga umbsed ja rahvarohked. Meie lemmikuks kujunesid avarate
vaadete ja tüüpiliste Veneetsia roogadega San Stefano väljaku restoranid,
veidi eemal tüüpilisest turistide trajektoorist. Mind on Itaalia köögis
alati võlunud suurepärased eelroad ja pastad. Põhiroast enamasti lihtsalt
loobun, sest kuhugi peavad ju juust, magustoit ja võrratu sidruni-sorbet
ka mahtuma. Kahjuks ei suutnud ka Veneetsia kuulsad kalaroad mind üllatada.
Vahemeri on liiga soe ja mage hõrgu kalaliha jaoks. See-eest on aga eelroad
kõikidest muudest mereelukatest võrratud. Veneetsia leivanumber on kõikvõmalikud
risottod. Minu lemmikud on risotto al nero ja loomulikult frutte
di mare. Selle reisi avastus oli aga cicale di mare ehk veneetsiapäraselt
canocce – üpris koleda välimusega, aga äärmiselt hõrgu maitsega Aadria
mere elukas. Veneto regiooni veinid ei kuulu just maailma tippklassi,
samas on aga sel suvel Saksamaal eriti trendikas kerge vahuvein Prosecco,
mida toodetakse Veneetsiast umbes 50 km kaugusel. Veneetsia kõige populaarsem
suvine aperitiiv Bellini, mida pakutakse igas kohvikus, ongi Prosecco
värske virsikumahlaga.
Lido:
kallis ja trendikas suvituslinn
Palaval suvepäeval hakkab kitsukeste tänavate labürint varem või hiljem
ahistavalt mõjuma. Paadisõit Püha Markuse väljakult Lidole, poolsaarele,
mis eraldab laguuni Aadria merest, kestab kõigest 15 minutit. Lidol ei
meenuta enam miski keskaega. Rohelusse uppuvad sajandivahetuse uhked villad,
suured pargid, 12 kilomeetrit avarat liivaranda ja kirkalt sinine meri.
Lido on trendikas ja üpris kallis suvituslinn ning sobib suurpäraselt
peatuspaigaks neile, kes tahavad palaval suvel pikemalt Veneetsias viibida.
Ühendus vanalinnaga on suurepärane ja lisaks ühiskondlikule transpordile
saab kasutada ka veetaksosid. Laevasõit Canal Grandel annab elust veel
mingi ettekujutuse, aga alles veidi pikemal sõidul näiteks Muranole või
lennujaama saad aru, kuivõrd kõik sõltub ilmastikust. Veidi vihma
ja tuult ning oled isegi luksuslikus taksos läbimärg ja merehaige. Endiste
aegade glamuuri on aga kõige mõnusam ette kujutada kaunis gondlis kitsukestel
kanalitel liueldes.
Doodzhide paleed külasta kindlasti
Veneetsias on niipalju muuseume, kunstinäitusi ja uhkeid paleesid, et
raske on soovitada, milliseid just külastama peaks. Parima ülevaate Veneetsia
ajaloost ja omapärasest demokraatiast saab kindlasti Doodzhide palees,
mille ehitamist alustati juba 9. sajandil. Hoone praegune väliskuju pärineb
14. sajandist, sisekujundus on valdavalt barokne. Ka kunstikogu on aukartustäratav:
Tizian, Tintoretto Bellini ja Rubens. Suurepärases relvakogus on parimad
meistriteosed kogu maailmast. Eriti väärtuslikud on Henri IV raudrüü ja
arkebuus, mis valmistatud Leonardo da Vinci jooniste järgi. Eriti suurejooneline
on palee sisehoov. Ja ärge unustage jalutada rõdudel, sest just sealt
avanevad kõige imelisemad vaated väljakule, laguunile ja kogu Veneetsiale.
Käesoleva loo kirjutas Anna Gerretz-De Muynck, maailmarändur, reisiajakirjanik
ja fotograaf, kellel koduks Eesti kõrval ka Prantsusmaa.
|